Vibrafon, též vibraharfa nebo zkráceně vibe,[1] je řazen do skupiny samozvučných bicích nástrojů, při přesnějším třídění do podskupiny metalofonů. Sestrojil jej roku 1924 Američan H. Winterhoff. Hráč na tento nástroj se nazývá vibrafonista.[2]
Podstatou vibrafonu jsou kovové desky různé délky (tzv. kameny), které jsou seřazeny do dvou paralelních řad tak, že jedna řada obsahuje základní tóny a druhá půltóny (podobně jako u klavíru bílé a černé klávesy), dohromady tedy tvoří v každé oktávě kompletní řadu dvanácti půltónů v chromatickém ladění. Kameny se obvykle rozechvívají paličkami, jejichž hlavice jsou nejčastěji potaženy plstí. Lze však použít i hlavice z jiného materiálu (dřevo, kov…), zvuk nástroje je pak jiný. Pod každým kamenem je připevněna kovová trubice (rezonátor), která je svým průměrem a délkou naladěna na odpovídající tón. Každou řadou trubic prochází v horní části hřídel osazená klapkami, kterými lze rezonátory uzavřít, nebo při otáčení hřídele vytvářet v tónu tzv. tremolo efekt.
Rozsah vibrafonu je f – f3 nebo c1 – g3. Kvalitní nástroje mají rozsah 3 oktávy a více.[1]
© MMXXIII Rich X Search. We shall prevail. All rights reserved. Rich X Search